Du lurer på nok på hva jeg gjør her i kassen.
Det gjør jeg også. Dette var ikke med i planen.
Det begynte helt annerledes. Jeg søkte etter andre som vi.
Vi gjemte oss i London etter det som skjedde hjemme. Og tiden rant ut.
Jeg lette etter hjelp ute på Englands landsbygd, uten å vite om den fantes.
Jeg var midt i ingensteds da problemene begynte.
Hjelper du meg?
Hallo? Er det noen der?
Hvem er der ute?
Vis deg! Nå!
- La oss være... - Ellers, hva?
Ut med språket, for helvete!
- Ikke skad oss, vær så snill. - Vi vil bare se på showet.
- Nå vil vi se resten. - Vi forstår ikke.
- Den satt bra. - Ta av dere klærne!
Vil dere ha litt hjelp?
- Kom an! - Hun venter på deg.
- Hun trenger litt hjelp. - Ikke knull med jeansene på.
- Hopp på nå. - Kom igjen nå.
Det er det man får når man har på seg rød-hvitt.
Det er Manchesters farger.
Ingen god velkomst til England. Jeg var på villspor og sulten.
Da fant jeg markedet.
Vi flyktet fra en hendelse et par uker tidligere-
- og prøver å holde oss unna politiet.
Men jeg foregriper begivenhetene. Jeg tar det enkelt akkurat nå.
Jeg ble sendt ut for å finne hjelp. Spør etter et visst navn nær Ludlow.
Hei. Hva vil du ha?
Jeg leter etter noen, kan du hjelpe meg?
- Du er amerikaner. - Kjenner du noen ved navn Manderson?
Det gjør jeg ikke. Er det en fjern slektning?
Noe sånt.
- Kjenner du noen Manderson? - Hvem?
Jeg kan spørre mannen min når han er tilbake. Han kjenner alle.
- Jeg tar en øl. - Sett deg. Servitøren kommer med den.
Vær så god.
Drit i dem. De mener det ikke. Særlig ikke mamma.
- Vi ser ikke mange fremmede her. - Din mammas sted?
Mammas og pappas. Det er han der bak.
- Er du på ferie? - Ja. Har lite bilproblem akkurat nå.
Jeg er en jævel på GTA, så trenger du hjelp å kapre en bil, så spør meg.
- Jeg skal huske det. - Jeg heter Riley.
Vil du ha noe mer? En drink? En bil? Bare si ifra.
- Takk. Men jeg skal nok gå. - Så synd.
- Står til, mor? - På tide å slutte alt, konstabel?
En time hit eller dit.
- Jeg tilgir meg selv denne gangen. - Og alle dager siden du begynte.
- Det vanlige? - Ja.
- Hvordan føler du deg, far? - Klager ikke, konstabel.
Hvor er din vakre datter?
- God kveld, Riley. - God kveld, konstabel.
- Denne er på huset. - Takk, men jeg må gå.
- Hvem er din nye venn, Riley? - På ferie, men med bilproblem.
- Kjenner jeg deg, kamerat? - Det tror jeg ikke.
Nei.
Jeg sverger at jeg sett har deg før.
- Hvorfor er du her? - Han er her på ferie.
La gutten være i fred, James, han er bare på gjennomreise.
- Har du familie her omkring? - Jeg sa at du ikke kjenner meg.
- Jaså? - Jeg skal gå nå.
Kan jeg få se passet ditt?
Hold opp, James. Du er frivillig politi. Hvorfor vil du se passet?
- Du imponerer ikke. - Pass dine egne saker! Alle sammen!
De har alltid samme mine.
Fatter ikke hva som skjer før det er for sent.
Som jeg sa, det var ikke en del av planen.
Jeg vil ikke skade noen andre.
Bak baren. Kom an!
Ikke du.
Vi har ikke mye penger.
- Jeg vil ikke ha pengene deres. - Hva vil du ha da?
Lås dørene.
Paris, Frankrike
- God dag. - Hallo?
Hvem snakker jeg med?
Er Wendell...
Ringte det? Vanskelig å høre der nede.
- Tid for medisinen min. - Å... medisinen din?
De to utkledde er min bror og søster. Tvillingene.
Jeg vet det. Mer om dem senere.
Ja, elskling. Her kommer din absint.
- Ja! - Wendell?
- Det er Francis. - Frannie!
Jeg har problemer her. Jeg kommer til dere.
- Kommer du til Frankrike? - Jeg har ikke tid til å prate nå.
Vet ikke når jeg kan ringe igjen. Kan du vente til jeg kontakter deg?
Vi ses... snart.
Mindre prat, mer lek.
Slutt på leken, skatt.
- Hva skjer her inne? - Vil du komme inn?
Har du en bil?
- Si at det er stengt. - De er brødrene mine. De går ikke.
- Hva gjør dere der inne? Lukk opp! - Lukk opp døren.
- Åpne! Kom igjen! - Sakte.
Hva faen? Hvorfor er puben stengt midt på dagen?
- Se på den. - Gutter.
- Sett dere. - Hvem er du?
Sett dere!
Selvsagt.
Ta teipen der.
- Vi stikker om et øyeblikk. - Du bare drar med lillesøsteren vår?
- Det er planen. - Du har tenkt. Jeg og broren min...
Oi da. Hvordan oppfører jeg meg?
Jeg heter lan. Dette er min bror Cole.
Du har visst møtt resten av familien.
Nå går vi.
- Du burde brukt mer teip. - Vær forsiktig.
Eller kanskje du burde være forsiktig.
Vi burde nok ta et tilbakeblikk. Det var ikke slik jeg havnet her inne.
Vi skulle kanskje begynne fra begynnelsen.
Mojave-ørkenen, California
Som alt i livet mitt begynner det med familien.
Brødrene, min søster og jeg flyttet rundt og søkte etter et hjem.
Et sted å høre hjemme.
Det var nær iblant, men det er noe du ikke vet om oss. Vi har en sykdom.
En sykdom vi ikke kan løpe fra.
Iblant føles det som om det er den som holder oss sammen.
Den, og familieblodet.
Da foreldrene våre døde måtte vi klare oss selv. Vi og forbannelsen.
Vår byrde.
Det kan være en ensom tilværelse selv om vi har hverandre.
Francis, betaler du ham?
David er min eldste bror. Han var mye stivere før hawaiiskjortene.
Han har alltid følt seg ansvarlig for våre liv.
Hvordan går det? Jeg vil ha en eske fyrstikker.
- Og resten på pumpe to. - Som du vil
- Er du klar? - For et sted. Black Life Magazine?
- Har ikke sett den siden nittitallet. - Min andre storebror, Wendell.
En av tvillingene og ikke "helt til stede".
En usikret bombe. Best å holde seg unna ham.
Du har den bra. Jeg må nærmere, du skyter lenger.
Du kan være det søteste jeg har sett på lenge.
Jeg eter opp hjertet ditt før du har visket ut fliret.
Min søster Darlene. Hun mener som oftest akkurat det hun sier.
Den andre tvillingen. Som du så gjør hun og Wendell i prinsipp alt sammen.
Ok, Lenny. Nå er du ferdig.
Før de døde, oppdro foreldrene våre oss på en avsides gård.
De ville beskytte oss fra verden fordi vi var annerledes.
Men jeg innså at verden måtte beskyttes fra oss.
Moren vår snakket ikke om fortiden vår.
Hun syntes at vi skulle skape vår egen historie.
Kanskje hun hadde rett. Vi var på egen hånd nå, og ting må forandres.
- Ikke rør deg. - Eller hva?
- Jeg må skyte deg. Igjen. - Jaså?
Og til slutt min lillebror Lenny. Han var uskyldig før alt gikk feil.
- Faen. - Hva?
- Ikke rør deg. - Jeg lot deg ta den.
- Jeg elsker deg. - Elsker deg også.
Alle ned på gulvet!
Du også! Tror du at du er noe, gamling?
Jeg sa nå, drittsekk!
- Hvor er Wendell? - I baren. Skal jeg hente ham?
Nei, Lenny!
Jeg har ham.
Ja da, mann. Gjør det du skal.
Åpne kassaapparatet! Kom an!
Og glem ikke safen.
Hva faen gjorde du?
Hva faen?
Du blir bra igjen.
Hva er du? Dere er monstre! Monster!
Ja, det er vi.
Jeg glemte å nevne en ting. Vi må ha blod for å overleve.
Sykdommen vår tvinger oss til å drepe for å leve. Sånne monster er vi.
Vi hadde aldri mistet kontrollen før. Denne gangen var vi fanget.
Angela Robbins live fra Mojave, California. Fra FourAces motell.
Overvåkningskameraenes bilder var på alle nyheter over hele verden.
De visste hvem vi var, men ikke hva vi var.
Myndighetene ber folk om hjelp til å finne familien-
- ansvarlig for "vampyrmordene".
De kalte det "vampyrmordene".
Som om vi var en tåpelig kult eller elskere av det dunkle. Ironisk.
Foreldrene mine sa bare at vi kom fra andre siden av havet.
Så vi reiste over Atlanterhavet. Godt gjemte.
Vi prøvde å holde broren min levende på menneskeblod.
Tvillingene søkte etter hjelp i Frankrike, David i England.
Men hittil var alt en spøk. Eller en blindgate.
Du! Ro deg ned, ellers vekker du ham.
Vi er ikke som du tror.
Vi er født, ikke produsert. Vi spaserer i solen.
Vi smules ikke i stykker av kors, vi er ikke de vandøde.
Vi kan skades eller dø som alle andre.
Men noe skjer når man bare lever av en annens livskilde.
Man føler seg annerledes. Alt forsterkes.
Kanskje det er derfor min bror Lenny klart seg så lenge.
Vi visste ikke, for foreldrene våre lærte oss aldri å overleve sånt.
En del av meg ønsker nok at han ikke klarer seg.
- At han kan spares... - Si aldri det igjen!
- Dette skulle ikke skje. - Jeg sa "en del av meg".
Jeg elsker ham like mye som du. Men din lykkedrøm fins ikke for oss.
- Vi er bare kaldblodige mordere. - Handler det om Lenny, eller om deg?
Manderson. Kjør nord på landet et par timer, til en by som heter Ludlow.
- Spør etter Manderson! - Kan vi stole på det?
Tvillingene har ikke funnet noe. Det er den eneste ledetråden.
En ny Interpol-liste er ute.
Jeg drar senere i dag.
Her sluttet vi forrige gang. Jeg lette etter Manderson.
Undrende om det fantes andre, og i så fall, kunne vi stole på dem?
Men det forklarer vel ikke hvordan jeg havnet her?
La meg oppdatere dere. Hvor sluttet jeg?
Jeg hadde blitt slått ut av en hagle på puben.
- Fem menssykluser uten graviditet. - Hun er verdiløs.
Nå kan vi iallfall erstatte henne med noe.
Det er best vi forbereder oss.
Beklager behandlingen. Men vi kunne ikke vite om vi kunne stole på deg.
Jeg sitter i bur. Dere lot meg drepe en purk i dagslys.
Vi må se hva du kunne, Francis. Jeg må beskytte familien min.
Vår sort har ikke gode hensikter, så vi må nøye velge de vi hjelper.
Vår sort?
Du prøvde meg.
Så du er Manderson.
Et ord vi gjerne bruker her omkring.
Unnskyld ansiktet ditt.
- Jeg lover å være snill neste gang. - Det blir ingen neste gang.
Kommer ingen til å lete etter konstabelen?
Han kom til å ut for en stygg ulykke. Han forlot puben veldig beruset.
Han falt ned i et dyp ravine og brakk nakken.
Alle i baren. De så alt.
En del av byen ble grunnlagt på våre felles behov, og tiltak truffet.
Denne veien.
Unnskyld, kamerat.
Du skal få spise, så skal vi ordne opp i dette.
Lite liv igjen i deg?
Oi da. Lite dypt, unnskyld.
Velkommen til oss. Gjesteværelset er klart med rene håndklær på sengen.
Jeg kan ha latt en liten munnfull stå på nattbordet.
La gutten være. Vi må prate.
Husk at middagen serveres presis åtte.
Kom, Francis. Vi har mye å gjøre.
Vi har flyttet omkring siden de døde.
Det må vært vanskelig da foreldrene deres døde. Og dere rørte det til.
Vi visste ikke hvem, eller hva, som skulle komme gjennom døren vår.
Vi har aldri bedt om hjelp. Men vi visste ikke hva vi skulle gjøre.
- Vi visste ikke om det fantes andre. - Dere er ikke alene.
Vi tar oss av våre egne her. Hør nøye etter.
Gjør dette. Be tvillingene, Wendell og Darlene, komme hit nå.
Det er ingen tid å miste. Be David å hos lillebroren deres.
Min kollega Cyrus får hente dem fra London.
Alt skal bli bra. Dere trenger ikke flykte lenger.
Du har kommet hjem.
Jeg fant ikke Mandersons, men kanskje noe bedre.
De sa de skulle sende hjelp til Lenny.
Wendell og Darlene er her i morgen tidlig.
Alt skulle bli bra, og familien min skulle bli trygg.
Jeg tenkte på at vi skulle være sammen igjen, og hvordan det var før.
Det var kanskje på tide å glemme fortiden. La noe nytt ta dens plass.
Tilbakeføre livet til noe som var savnet.
Det føltes som om vi endelig hørte hjemme et sted igjen.
Sett deg, Francis.
Gjorde du det vi snakket om?
Tvillingene er på vei og David venter som beordret.
Ro dere ned, gutter. Hvor er deres manerer?
Om jeg ikke elsket guttene så mye, ville jeg drept dem selv.
Vi takker for den rikelige maten, vår familie, vår helse-
- og vårt nye vennskap som jeg er sikker på vil gi oss glede-
- og gjøre oss sterkere. Amen.
Hva er det? Er min mors mat ikke god nok?
Stygt, skatt. Vær høflig.
- Spis opp da. - La ham være.
Med hvilken rett snakker du til meg på den måten?
- Han er vår gjest, Cole. - Nok!
Skal du ikke sette i gang i kjøkkenet?
- Har du ikke trent deg til å spise? - Jeg blir kvalm. Gjør ikke du?
En del av livet med andre er å vise at du ikke er annerledes.
Vi spiller våre maskerader, men nå er ingen her.
Den mangelen på disiplin førte deg hit.
- Hva gjør du her? - Drepe deg. Men ombestemte meg.
- Tenkte vi kunne ha litt moro først. - Er det sånn du er snill?
- Du hadde visst en intens drøm. - Det er morsomt.
Du var i drømmen min.
Hoggtennene dine kom ut, og du tømte meg for blod.
Jeg drikker ikke blod. Har ikke hoggtenner heller.
- Hva mener du? - Jeg ble aldri forvandlet.
Din og min families gener påvirket ikke meg. Men jeg er av samme blod.
Du er heldig.
Vil du ta en spasertur med meg, Francis?
Det er trygt, stol på meg!
Menneskene her vil forsvinne mer enn du. De forstyrrer oss ikke.
Danser du med meg?
Har du danset med noen før?
Dans med meg, Francis.
Du må slappe av, du er så alvorlig.
- Trenger du virkelig ikke blod? - Liker du meg ikke lenger da?
Jeg er bare nysgjerrig.
Noen av oss forvandles ikke før de er ni eller ti. Men jeg er forbi det.
Ikke tenk engang på å bite meg. Det fungerer ikke. Har blitt gjort før.
Hvor ble det av deg? Hvor er hun?
Dette er ikke et trygt sted for en veldig, veldig pen ung jente-
- å spille sexy på.
Jeg vet det. Men jeg liker å være redd.
- Til og med mishandlet. - Ålreit...
Sulten? Dråpene foreldrene mine ga deg kan ikke holde.
De gir deg knapt mat før de stoler på deg.
De har vært snille. Jeg kan ta vare på meg selv.
Du danset med meg. Jeg lagde middag til deg. Som en virkelig date.
Du er noe spesielt.
Du trenger ikke holde deg tilbake mer, Francis. Vi gjør dette.
Vi har avtaler med eierne på noen steder. Bra når jakten er dårlig.
Når jakten er dårlig? Du har ikke vår byrde, hvorfor gjør du det?
Jage er det minste jeg kan gjøre. Hva gjør jeg ellers for nytte?
Jeg nekter å være ubetydelig.
Du skylder ikke familien din noe for at du er annerledes.
- Du tror virkelig på det? - Jeg må drepe folk for å leve.
For første gangen i livet mitt begynner jeg å akseptere det.
Men jeg kommer alltid til å være en morder. Et monster.
Jeg kan ikke gjøre noe med det.
Se på oss. Du føler deg fordømt fordi du ble født med det.
Jeg føler meg ubrukelig fordi jeg ble født uten det.
Vi bør gå.
- Hva var det? - Jeg har ingen å prate med.
Du fikk meg nesten.
- Pent. Godt jobbet, lillesøster. - Det var søtt.
- Jeg ble nesten revet med. - Hva skjer, gutter?
Ikke vanskelig å finne ut, Francis. Du trengs ikke lenger.
Du var for lekker til å drepe i søvne.
Ro deg ned, katt. Nå er det vår tur til å leke.
- Faren din er ikke... - Hvem tror du ga ordrene?
Jævlig ynkelig, kamerat.
Ingen moro om du ikke kjemper imot.
Jeg liker å kjenne personen plages.
Dø i det minste med lite verdighet, din jævel.
Slik havnet jeg i kassen. Jeg sparer dere detaljene.
De sa noe om et sted å tenke over hva jeg har gjort. For alltid.
Stikk av, Riley.
Takk for dansen, Francis.
Far!
- Far! Far! - Hva er det, Riley?
- Stopp det, det er ikke riktig. - Hva snakker du om?
Francis!
Ikke vær barnslig! Han er ubetydelig. Det er de alle.
Nei, han er annerledes. Snille far, for min skyld.
Husker hva du er! En skam!
Du hører ikke til familien. Du er svak. En byrde!
Jeg kjente lukten alt da du ble født. Vi skal beholde familiens herkomst.
Alt annet kan ofres, inkludert du!
Unnskyld, min lille Ri-Ri.
- Du er fremdeles min vakre datter. - Unnskyld.
Jeg mistet fokus. Jeg elsker familien min.
Selvsagt.
Sov nå. Du trenger å sove.
Ja, sir.
Så her er vi. De forlot meg for å dø.
Trodde det skulle bli moro å høre meg skrike meg til døde. Sakte råtne.
Jeg har ikke mye tid.
Jeg ba familien min å komme hit, og nå er de på vei inn i en felle.
Hva vil de oss?
Jeg må ut, ellers kommer resten av familien min til å dø.
Han gråter som en jente.
Han kan lide der nede med resten av horene.
- Jobben vår er gjort, bror. - Jeg er enig.
En lang natt. Tid for en beroligende drink?
- Det er morgen. - Og?
Du har rett. Min feil. Nå drikker vi oss fulle.
Er du David?
Jeg har kommet for å ta meg av deg og broren din. Føre dere til Ludlow.
Stewarts venter.
- Skal dere be meg komme inn? - Ja da. Kom inn.
- Han skulle vel møte oss her? - Hvor er de snille hjelpende sjelene?
Jeg vet ikke.
Hallo?
Vi søker Francis?
- Hva sa du at du het igjen? - Cyrus.
Gutten har ikke mye tid. Vi må gå nå.
- Ikke noe igjen her. Vi er klare. - Tillat meg.
Dere skremte meg. Dere må være tvillingene.
- Du er Wendell. - Hei.
Jøss. Du må være Darlene. Du er så vakker!
- Mye vakrere enn jeg tenkte meg. - Hvor er broren min?
Nok ute med guttene mine. Steller til med ugagn.
De kommer snart. Vent ovenpå. Så kan vi møte dem i huset.
- Utmerket! - Ha det!
Unge mann. Jeg mener Wendell. Kan du gi meg en hjelpende hånd?
Ja da, jeg gir deg gjerne en hånd.
Din tispe! - For en gnist. Ta meg om du kan!
- Trenger du hjelp? - Nei takk.
Nei! Nei! Kom an, kamerat. Ikke dø.
Hvorfor? Jeg sverger til Gud, jeg dreper deg nå! Svar! Hvorfor?
Jeg skal vise deg.
Se på tennene hennes.
De er vår sort.
- Hva har du gjort med jentene? - De er avlsdyr.
- For familier som... - Du mener familien din.
Ja, familien min. Det har alltid vært sånn.
For å sørge for at vår blodslinje kontrollerer klanen, men nå...
...virker ikke avlen lenger. For mange generasjoner i en liten by.
Det er sjanse for at Darlene er mottakelig.
Det hadde vært lettere om du bare kom med meg, skatt.
Kysten er klar! Gud bevare dronningen!
Og all den dritten.
Nå skal du faenmeg dø!
Jeg har fått nok av dere to! Du må forstå at du ikke kan vinne.
Jeg er sterkere og raskere enn din lille hjerne kan forstå.
Hun er den rette. Jeg bare vet det.
Er hun ikke vakker, far?
Her er mine dyre sønner. En far kan ikke være stoltere.
Dra til helvete!
Du er utvalgt til å gi familien vår livet tilbake, Darlene.
Du skal vite at om frøet gror skal barna dine leve kongelig.
Om det ikke gror, tro meg, så dreper vi deg i forsøket.
La oss ikke uroe oss over småting. Dette er et stort øyeblikk.
Nå kaster vi ikke mer tid. Dere skal få ha deres moro, gutter.
Jeg er utenfor om dere trenger meg.
Nei! Nei!
Våkne da! Wendell!
- Ikke rør ham! - Jeg prøver å hjelpe, Francis.
Jeg burde ha visst.
- Vi begraver jævelen, jeg er ferdig. - Mamma sier at han er ved...
For faen! Tror du at du er Houdini?
- Hva var Houdini uten assistenten? - Gå hjem, Riley. Du har problemer.
- Hør på broren din! - Ikke skad ham!
Jeg ser hvorfor lillesøsteren vår har falt for deg.
- De grublende øynene. Indre smerten. - Virkelig følsom.
Men Riley glemmer at hun ikke har en dritt å si i familien vår!
- La henne være. - Og ellers?
Jeg liker deg!
- Da danser vi. Du og jeg. - Francis!
Kom an. Jeg vil sove snart.
Hva skal du gjøre nå, Francis? Du er tallmessig underlegen.
Du er utmanøvrert.
Og du kom for sent.
- Francis! - Hold kjeft.
Eller er du misunnelig på at far gir noen annen oppmerksomhet?
Vi kom fra en fin frokostbuffet. Søsteren din var hovedretten.
Jeg kan fremdeles kjenne hennes duft. Jeg kan ta den fram så du får lukte.
Har du aldri hatt deg med søsteren din?
Bror!
Hva venter du på?
Riley! Vi er familie! Hjelp meg!
Du er en av oss!
Riley, hør! Han dreper deg.
Sånn ja! Det er riktig! Jeg elsker deg, Ri-Ri!
Vær så snill og hjelp oss. Broren min dør.
- Vær så snill, hjelp oss. - Far
Vær så snill, hjelp oss. Jeg vet at vi ikke kan vinne.
Jeg ber dere skåne ham. Han er en bra gutt. Gjør hva du vil med meg!
Du er mer utholdende enn jeg trodde. Du vet at dine andre brødre er døde?
Patetisk. Sørgelig og patetisk.
- Jeg er så lei for det. - Nei, det er ok.
- Jeg er her. - Han hadde rett.
- Hva har jeg gjort? - Å, ung kjærlighet.
De har henne, Francis.
De har Darlene.
Du forstår ikke, de dreper deg, Francis. Det er selvmord.
Redd dere selv. Redd resten av familien din!
Akkurat derfor må jeg gjøre dette.
Det fins en historie fra dette området. Det er mer en legende.
Om en ung jente som skulle brukes til avl.
En slumpmessig jobb. Det var hennes skjebne. Hennes plikt.
Den unge mannen hun elsket likte det ikke.
De rømte. Besluttet seg for å dra til et fjernt land. Hvem vet?
De ble aldri sett igjen. Pikenavnet hennes var Manderson.
- Hun ser ut som... - Moren din. Det er moren din, David.
Hun fortalte aldri om fortiden sin. Nå vet jeg hvorfor.
Mandersons var den opprinnelige familien. De er utdødd nå.
Men de var først, de som ga oss alle liv.
Du kan tenke deg gleden av å oppdage at den siste etterkommeren, din mor, -
- hadde en vakker datter. En sann pris verd å drepe for.
Og samtidig sørge for at min blodslinje beholder kontrollen.
Som det skal være.
- Og Lenny? - Jeg liker deg, David.
Om du gir opp deg selv kan vi bruke gutten. Han er fremdeles veldig ung.
Francis!
- Forbannede jente! - Vent! Nei!
- Dette forandrer alt. - Tenk på Lenny!
De prøvde å begrave meg levende. Drepte tvillingene!
- Hvorfor tok du Lenny hit, David? - Det fins intet annet valg.
De kan hjelpe ham, ro deg ned.
Om dette er Damaskus er du Kain som skal drepe din bror Abel.
Gjør du det samme?
Om du virkelig bryr deg om barnet, så vis at du virkelig gir opp.
Da lover jeg å holde løftet mitt.
- Hva gjør du? - Unnskyld, det er den eneste måten.
Planen din om å storme slottet har blitt stoppet av din egen bror.
Om det er noen trøst, forener han seg snart med deg.
Dette blir interessant.
Lenny! Stikk! Nå!
Ikke si at brødrene mine er døde! Jeg kjenner min familie bedre enn du.
Gratulerer. Dere gjorde endelig noe som en familie. Nå dør dere som en.
Ikke tro at dere kan skade meg! Jeg elsket kona mi. Så synd.
Men hun begynte å bli gammel. Kan deres søster ta hennes plass?
Det tviler jeg sterkt på, gamle mann!
- Hvorfor det, Francis? - Fordi jeg skal drepe deg, din jævel!
Du er sterk, David. Jeg er imponert. Ja! Ja!
Jeg må gjøre dette.
Så du skal gjøre det?
Hvorfor slåss vi, Francis? Det trenger ikke være sånn.
- Vi er av samme blod. - Det er vi ikke.
- Jeg er slett ikke som du. - Da dreper du meg vel ikke?
Ikke slik.
Dette forandrer intet. Dere ender likevel i fengsel som mordere.
Kanskje det. Men du dør alene. Og din blodslinje forsvinner.
Mens alle vi lever. Det er forskjellen mellom oss.
Vi er ikke monster. Ikke som du.
Mine dyre brødre. En søster kan ikke være stoltere.
Hvordan har han det?
Riley, vent!
Unnskyld. Jeg kan ikke. Jeg må gå.
David, hjelp meg!
Francis! Kom an!
- Forsiktig. - Jeg har det bra.
Du vet hvor vi skal møtes? Klarer du dette?
- Takk, David. - Vi ses om et par dager.
- Vær forsiktig. - Kjør forsiktig.
- Tenkte du virkelig dø for meg? - Hvordan kunne du friskne til?
Hvordan kunne han lege?
Det var rett for øynene på oss hele tiden.
David sa at blod av vår egen sort, ikke menneskeblod, kunne lege Lenny.
Selv om det kom fra fienden vår.
Det som ga oss alle liv, ga det tilbake til oss også.
Det fikk meg til å forstå hva jeg syntes manglet før.
Du vet, det er noe jeg må gjøre.
- Noe mer du vil ha? - Det er, ok, takk.
- Hvorfor kom du tilbake? - Bli med oss.
Hjemmet mitt er her.
Bli med oss. Vær så snill.
Jeg må leve med det jeg har gjort. Dette er mitt hjem.
Dette er min familie. Hver gang jeg ser på deg, vil jeg huske...
- Kommer du til å klare deg? - Ja da.
Har alltid vært det.
Jeg pleide å tro at vi bare kunne leve på en måte. Med onde hjerter.
Til jeg traff deg.
Jeg vil ikke at dette skal ende i tragedie.
Jeg liker westernfilmer. Vi kan ri bort i solnedgangen sammen.
Mens vi prøver å finne vår plass i verden, har vi bare hverandre.
Og en sykdom som alltid følger oss.
Jeg forstår hva jeg er nå. Hvor jeg hører hjemme.
Selv om vi trenger blod for å leve, binder ikke det oss sammen.
Eller som holder oss i live. Familien gir oss liv.
Og det er familien vår som vil la oss vite hvor vi hører til.
Dette er vår historie.
Og selv om vi ikke vet hvor den ender, eller om det bare er starten, -
- vet vi at vi alltid reiser mot hjemmet vårt.
Det er ikke ubeleilig. Du hadde slekt her omkring?
Ja. Borte ved kysten. Vi har reist rundt og blitt kjent i området.
- Har du ikke, Wendell? - Vi elsker engelsk gjestfrihet.
- Dere må treffe tvillingsøsteren min. - Tvillingsøster?
Ja.
Morsomt. Vi er svake for tvillinger.
- Herlig! - Skjønt.
Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad www.ordiovision.com